PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Takže minulý týden...
Chlapec, který chce být Spider-Manem.
Je mu šest let, že?
Říkáš, že nechceš být herec. Chceš být Spider-Man.
Chceš střílet pavučinu z rukou.
Jen nevím, jestli bys to měl říkat lidem.
Ale měl bys mít realističtější cíle.
Všechny dámy v domě souhlasí,
že je dětinský a špatně se s ním pracuje.
- Vskutku. - Všechny mají mateřské pudy
a zkouší ho motivovat tím nejlaskavějším způsobem.
Snaží se a doufají, že se z toho probudí.
Obzvlášť, když všechny tři jsou výrazné osobnosti.
- A nezávislé. - Pak jsme viděli...
- Vzpomínám si. - Rande Haruky s Yusukem.
A abych byl úplně upřímný...
- Přitahuješ mě. - Aha.
Takže pokud by ses chtěla sejít potřetí,
může to být rande?
Můžeme jít třeba na tu slavnost.
Mám tě ráda,
ale mám tě ráda jako kamaráda,
ne jako partnera.
- „Jako kamaráda“? Co? - Nechce ho.
Takový osud je Yusukova tradice.
Když se objeví, cítím tu samou frustraci.
Haruka mu taky neměla říkat,
že se jí líbí chlapi, kteří vypadají jako zvířátka.
- To bylo krutý. - Dala mu naději.
- Falešnou naději. - Absolutně falešnou.
Sbíral bodíky a myslel, že trefil bingo.
Samozřejmě že ano.
Ale hrál na špatném místě.
„Co? Tady ne?
Tak to je v háji.“
- Je normální využít situaci. - Možná.
Zašla moc daleko.
Je normální vyjadřovat náklonnost při rozhovoru mezi čtyřma očima.
- Já bych to taky udělala. - Je to běžné.
Chceš, aby se ten druhý cítil dobře, a ty se přirozeně taky chceš líbit.
Chápu to. Je to jako rybaření.
- Nebyla upřímná. - Další na řadě...
Uzavřeli jsme příběh romantického vztahu Kennyho a Risako.
- A díky tomu budeme mít nováčky. - Čas na změnu.
Ti noví vypadají akčně.
Na konci října začnu konečně pravidelně psát.
Pobyt v tom domě bude další krok k dosažení mých cílů
a splnění mých snů.
- Bude to nejspíš Ital. - Jo, Ital.
- Taky kreslí mangu. - Viděli jsme ho kreslit.
Mohla by ho zajímat Kaori, když oba mají rádi umění.
Živí se uměním.
Je to Ital a viděli jsme spodní část jeho obličeje.
- Má pěknou pleť. - Sotva jsme ho viděli.
Je důležité vidět to nad nosem.
Je to rozhodující. Může mít čelo až sem.
- Vážně? Až tak? - Nikdy nevíš.
Jak bychom to mohli vědět? Nemáme jak.
Co tím chceš získat, Emi?
- Chci se zamilovat. - Vážně?
- Vypadá mile. - Jako studentka hledající lásku.
- Podíváme se? - Podíváme?
- Dnes je uvidíme. - Musíme.
Co když bude mít vážně nenormální čelo?
Kamera postupně vyjede nahoru.
Je moc velké! Nemá konce!
Celé tělo by zabral jen širokoúhlý záběr.
15. TÝDEN
PODLE DÍLA POZNÁŠ CHLAPA
- Podívejte na ty davy. - Tolik lidí.
- Jsou letní prázdniny, co? - Je horko.
- To je. - Vážně horko...
GALERIE SO1 HARADŽUKU, TOKIO
- Jsme tady? Je to ono? - Tady?
To je dlouhá řada.
Hele, vidím Kaori.
- Díky, že jste přišel. - Moc rád.
- Fandím vám. - Moc díky. Děkuju.
- Neznám její práci v tomhle stylu. - Ani já ne.
- Balet. - Jo.
Tohle je moje oblíbená kresba.
Kaori říkala, že v New Yorku musíš mít v metru psa v tašce.
Majitel nechtěl psa cpát do tašky,
tak vystříhal díry do tašky z Ikey.
To je super.
- Není to vtipný? - Líbí se mi to.
- Tohle jsem ji viděla kreslit doma. - Vzpomínám si.
- Je to povědomé. - To je hlídací pes na letišti?
Ahoj, tady jste.
- Moc se ti to povedlo. - Díky, že jste přišli.
- Moc díky. - Uvidíme se doma?
- Uvidíme se pak. - Dobře.
- Mějte se. - Ahoj.
- Dnes bylo takové teplo. - To jo. Ale zítra...
- Bude pršet? - Blíží se tajfun.
- Zase bude pršet? - Je to tajfun.
- To znamená déšť? - Jo, bude pršet.
Ale k tomu mnohem víc větru.
Jasně, i s větrem.
- Jsem doma. - No páni.
- Ráda vás vidím. - Ty ses vyfintila. K jaké příležitosti?
Pořádala jsem recepci v galerii.
- Tak jsem se naparádila. - Sluší ti to.
- Výstava se ti povedla. - Skvělá práce.
Díky, že jste přišli.
- Bylo to parádní, že? - Jo.
Byl to skvělý pocit vidět všechny ty lidi,
kteří mi gratulovali k mému pokroku.
- Dosáhla jsi svého cíle. - Přesně. A...
A hrozně se těším na to, co mě čeká dál.
Takže příště větší galerie?
Bylo by super uspořádat další výstavu.
Ale teď se musím soustředit na svou práci
z posledních tří let a vymyslet další kroky.
- Chápu tě. - Dosáhla jsi svého dlouhodobého cíle.
Jo, mluvila jsem o tom se Shoheiem...
Můj sen je pracovat pro společnost Hermès.
Nedávno jsem s někým od nich mluvila.
A ačkoli jsme se ještě na ničem nedomluvili,
připadalo mi to jako ten správný krok k uskutečnění mých snů.
I když z toho třeba nic nebude.
Říkala jsem si: „Když s nimi budu pracovat, tak co dál?“
Začínám myslet dál do budoucnosti.
Je super, že se ti to povedlo.
- Dlouho jsem na tom dřela. - Jo.
Člověk se musí snažit. Mít vytrvalost.
Páni.
ŠINDŽUKU, TOKIO
Když jsem ti o tomhle říkala
myslel sis, že je to workshop o herectví, že?
Špatně jsem si to přečetla a je to ve skutečnosti trénink bojových umění.
Takže to nás teď čeká.
- Budeme bojovat? - Nejspíš.
- To neznám. Snad to zvládnu. - Bude to v pohodě. Prostě to zkusíme.
- To bude zajímat Ruku. - Máš pravdu.
- Chce se přece dát k Marvelu. - Jo, chce být Spider-Man.
- Ahoj. - Jak je?
Nakonec to není hodina herectví, ale bojového umění.
Jo, včera jsi to říkala.
- Začneme se základními údery. - Dobře.
Raz...
dva...
tři...
čtyři...
pět...
šest...
sedm...
osm...
A odpočiňte si.
A teď k tomu přidáme příběh.
Já budu hrát chlapa, co se vyspal s tvou přítelkyní.
INSTRUKTOR
- Tvoje holka... - Ty jsi ten chlap?
- Co? Já nic neudělal. - Tys byl u mý holky?
- Jo, pozvala mě. - Co?
Děláš si srandu?
Zmiz.
To byl smutný konec.
Byl podveden a teď i poražen.
Tak další dvojice.
- Ty jsi mi snědla dort, co? - Ne, já ne.
- Šetřila jsem si ho v lednici. - Měla sis na něj dát cedulku.
Těšila jsem se na něj celý den.
- Jak jsem to měla vědět? - Jak se opovažuješ.
Co je to za omluvu?
Seš protivná. Jako vždycky.
- Když sis to nekoupila, tak to nejez. - Zmlkni už.
Nekoupila sis to!
Štveš mě!
To byla největší sourozenecká bitka, co jsem viděl.
- Sourozenecké spory... - Dobré to bylo.
Nebudeme to komplikovat. Vy dva si zkusíte pouliční rvačku.
- Pohrajete si s tím? - Pouliční rvačka?
Jo? Moc nad tím nepřemýšlejte. Do toho.
Kde mám peníze?
Přijde ti něco vtipný?
No tak.
Koukej zaplatit.
- Dobře. Fajn. - Prima.
Chce po tobě peníze, ale ty se usmíváš.
Chápeš?
Pokud je to úmyslné, tak je to v pořádku...
HARADŽUKU, TOKIO
HARADŽUKU HUTTE PŘÍRODNÍ GRILBAR
- Yusuke? Ahoj. - Ahoj, jak se máš?
- Jak se ti vede? Všechno fajn? - Naprosto.
Díky, že jsi přišla.
- Nemáš za co. - Promiň, že tak na poslední chvíli.
Pozval jsem Haruku, aby si se mnou zahrála na ukulele v jednom hudebním studiu.
UKULELISTA (EDEN KAI)
PRODAVAČKA V BUTIKU
Ten den mi řekla, že...
se mnou nechce chodit.
Myslím, že jsi na to šel moc rychle, moc jsi spěchal.
Stává se mi často, že mě lidi vidí jako hodného chlapa,
ale nic víc.
Rozhodl ses, jestli půjdete na slavnost ohňostrojů?
- Spolu? - Asi půjdu.
Bojím se, že budeš zase zklamaný. Neměl bys chodit.
Chtěl bych mít...
na ni hezké vzpomínky...
a odjet na Havaj bez výčitek.
To bych rád, než zase odjedu zpátky.
Líbila se ti hodina?
Jo...
Byla to sranda. A dobře jsem si zacvičil.
- Haruka se do toho ponořila. - Je vážně profík.
Když hraje, tak je jako úplně jiný člověk.
Není na tebe Haruka poslední dobou přísná?
No, nedává mi kázání...
- Ale mluvila s tebou, ne? - Jo, to jo.
Vím, že mi vysvětlování moc nejde.
Takže asi nepochopila, co jsem tím myslel.
Snažil jsem se jasně říct, že mám velké sny.
Ale z jejího úhlu pohledu
vypadám jako dětinský snílek.
Jako kdybych řekl, že až vyrostu, tak budu Superman.
Tak to vyznělo.
Ale po tom rozhovoru jsem přemýšlel.
Říkal jsem, že chci pracovat u Marvelu, i když neumím anglicky.
Takže teď zvažuju lekce angličtiny.
A takové věci.
Čeho si v životě nejvíc vážíš?
Čeho si nejvíc vážím? Těžká otázka.
Dost nad tím teď přemýšlím.
Za celou dobu v domě
jsem slyšel spoustu názorů na svá životní rozhodnutí.
A ačkoli to všechno dává smysl,
tak nemám motivaci podle nich jednat. Přemýšlím, jestli jsem tak paličatý.
Já si to nemyslím.
Pro každého je v životě důležité něco jiného.
Pro mě kariéra není nejdůležitější věc na světě.
Pro mě je důležité,
aby jednou má budoucí rodina nemusela trpět.
Práce je pro mě jen prostředek pro uživení rodiny.
A i když se probíral tvůj dětinský sen,
vždy šlo o práci.
Připadá mi, že pro ženy je u chlapů nejdůležitější kariéra.
Jako by hodnota chlapa závisela na jeho profesionálních úspěších.
- Chápu. - To mě hodně zklamalo.
Zpětně vidím, proč si to myslíš.
Záleží jen na tom, jestli pracujeme. Tím se určuje naše oblíbenost.
Nemyslíš? Holky chtějí mluvit jen o práci.
To je pravda.
- Asi vypadáme nespolehlivě. - Nejspíš.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
- Mám hlad. - Taky.
Máme jen mleté hovězí a tortilly.
Co?
Zlaté hovězí a tortilly?
Ne zlaté hovězí a tortilly.
Říkala mleté hovězí a tortilly.
Můžeme si udělat další tacos.
- Tacos? - Tacos.
Máme čili pastu?
Ano?
Ahoj, jsem nová spolubydlící.
Vteřinku, prosím.
Je to holka.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Můžu si nechat kufr tady?
- Jasně. - Dobře, díky.
- Jmenuju se Emika Mizukoshiová. - Emika?
- Emika. - Jo.
- Rád tě poznávám. - Nápodobně.
Tohle je pro nás poprvé. Jsem nervózní.
Já taky a hodně.
- No jasně že jo. - Ona má víc důvodů pro nervozitu.
Čím se živíš?
- Vlastně ještě studuji. - Aha.
- Takže ti je tak 18 let? - Ne.
Je mi 21.
- Jste stejně staří. - Bude mi brzy 22.
- Je o dva roky starší. - Promiň.
EMIKA MIZUKOSHIOVÁ STUDENTKA
- Bylo ti letos 20? - Bude mi letos 21.
- Jsi mladší jen o rok. - Jen o rok.
Hmm...
Ahoj.
- Jsem nervózní. - Promiň, moc nepomáhám.
Promiň, že tě znervózňuju.
- Už jsi měla oběd? - Ne, ještě ne.
Zrovna jsme si říkali, že máme na něco chuť.
Dáme si oběd?
- Moc ráda. - Pojďme se najíst.
V tom případě skočím na nákup.
- Mám jít taky? - Ne.
Ty jí můžeš udělat prohlídku domu.
- Ukaž jí dámský pokoj. - Tam bude...
- Tam bude nepořádek. - Díky.
- Jsou těžké. - Pomoz jí, Ruko.
- Jsou fakt těžké. - Vezmu to.
Moc děkuju.
- Máš to? - Díky.
- Roztomilé. - Emika!
- Studuje na univerzitě J. F. Oberlina. - Je drobounká.
- Zajímalo by mě, jaká je. - I mě.
- Emika. - Moc toho o ní nevíme.
Emika je okázalé jméno.
Určitě je divoká.
- Působí jemně a mile. - Ano?
- Podle mého bude ostrá. - Těžko říct.
Abychom nezapomněli, ohromila mě Kaorina výstava.
- Obrovský úspěch. - Skvělé místo.
Byla to fronta jako na bubble tea.
Je stejně oblíbená jako bubble tea.
- Omotesandó je specifické. - Jo.
Takový úspěch musí být balzám na její nervy.
A Haruka uspěla a dotáhla Ruku na workshop.
Snaží se ho přiblížit k Marvelu.
- On se pořád jen chichotal. - Jo.
Musel se cítit trapně.
- Souhlasím. - Vážně nechce být herec?
Jasně řekl, že to není jeho cíl.
On chce prostě jen střílet pavučiny.
Ale prý se bavil,
tak snad to v něm vzbudí zájem o herectví.
Nicméně tu máme velké nedorozumění.
Haruka mu pořád radí stejně,
protože on to nedokáže správně vysvětlit.
- Tak to vnímá. - To je velká past.
Je těžké se k němu dostat...
Shoheiova teorie byla taky...
Jeho představa, že ženy zajímá jen kariéra a...
Že ženy přitahuje jen kariéra.
- Tak to není... - Copak tenhle argument někdy použily?
- Vážně se plete. - Nechápe to.
Neříkají, že by měl víc pracovat.
Jen je zajímá jejich náhled na život
nebo co mají rádi tak, aby se tím mohli živit.
Všechny jejich rady se minuly účinkem.
- Úplně všechny. - Jo.
Shoheiův postoj k práci je...
Stačí mu nehladovět.
Jeho několik projektů mu vydělá dost peněz,
- aby uživil svou rodinu. - To je v pořádku.
Pro něj je nejdůležitější trávit čas s rodinou.
- Na tom není nic špatného. - Teoreticky.
Ale když mluví o tom projektu v různých odvětvích,
mluví o tom povýšeně a odtažitě.
Jako by byl celý svět pod jeho úroveň.
Nevypadá to dobře, když ohrnuje nos
nad lidmi, kteří se soustředí na kariéru v jednom oboru.
Přesně tak.
Měl by se naučit ocenit volby ostatních lidí.
Navíc jeho hrdost je dost přifouknutá.
Když vidí, jak se ostatní hádají, tak sedí stranou
a myslí si: „Nemáte nic lepšího na práci?“
Jako kdyby snědl všechnu moudrost světa.
Je to dobrý člověk, ale občas se chová jako cynik.
- To se může stát každému. - Jsme jen lidi.
- Nikdo není dokonalý. - Pravda.
- Navíc má krásnou pleť. - To je důležité?
- Aha, i Ruka má hezkou pleť. - To má.
Tak moc mu to vždycky sluší, když ho vidíme zepředu.
Nemůžeš se ho nabažit.
Během první scény jsi alespoň třikrát vyhrkla, že je to fešák.
Už jsem slyšela, že je má náklonnost k němu nesnesitelná.
- Jsem doma. - Vítej doma.
- Je tam horko. - Jdeme vařit.
- Díky za nákup. - Není zač.
- Máš ráda tacos? - Ano.
Měl by sis odpočinout.
Já uvařím.
Dobře.
Nejdřív nakrájím cibuli.
- Já to zvládnu. - Díky.
Hledáš si práci?
- Chci začít příští rok. - Aha.
Původně jsem si chtěla vzít na podzimní semestr volno.
A co jsi chtěla dělat?
Chtěla jsem cestovat.
Jsi u talentové agentury?
- Ne, jsem jen obyčejná... - Aha.
...studentka.
Ty jsi taky nervózní, viď Ruko?
- Jo, moc jsi toho nenamluvil. - Ne, nejsem. Nejsem nervózní.
- Tohle se jí? - Jasně.
Hlávku salátu můžeš sníst celou.
- Máte vyučování každý den? - Ne, teď jen občas.
Letní semestr skončil a máme prázdniny.
Ale během semestru jsem měla vyučování jen dva dny v týdnu.
Každý týden jsem měla pět dnů volno.
- Hezky voníš. - Vážně?
No, já obvykle nosím parfém,
ale dnes jsem na něj zapomněla.
Ale je tam náznak.
- Nebo ne? - Já nic necítil.
Nejspíš si to představuješ.
- Vypadá to úžasně. - Snad to bude dobré...
- Chodíš s někým? - Ne, jsem sama.
Ne? Jak dlouho jsi sama?
- Už asi rok a půl. - Vážně? To je docela dlouho.
Jaké typy tě přitahují?
- Ráda někoho dobývám. - Vážně?
Nemáš ráda, když se ti někdo dvoří?
Asi ne. Je to se mnou těžké.
Chodila jsi s někým ze školy?
Ne, obvykle chodím se staršími.
Opravdu?
O kolik starší?
Nejstarší byl... o sedm let?
Myslím, že o sedm. Byla jsem v prváku na střední.
- Co? - Byla jsem v prváku na střední
a chodila jsem s klukem z vejšky.
- Jsi na starší? - Nemám žádný limit na věk.
Ale nepřitahují mě jen starší.
- Dobrou chuť. - Je to výborné.
Kdy máš narozeniny?
- Narozeniny mám... v únoru. - To je máme v podobnou dobu.
- Takže jsi ryba? - Jsem vodnář.
Jakou máš krevní skupinu?
Skupinu A.
- Viděla jsi jen dívčí pokoj, že? - Ano.
Máme i posezení na střeše.
- Chceš provést po domě? - Půjdeme?
Moc ráda.
Proveďte mě, prosím.
- Dobrá, vůdce skupiny. - Já jsem vůdce?
- Tak do toho. - Kolik je hodin?
Pár minut po druhé hodině odpoledne, musím už jít.
- Já taky. Něco mám. - Odcházíš?
Málem jsem zapomněl, že mám něco domluvené.
- Uvidíme se pak. - Jasně.
- Omluvte mě. Uvidíme se večer? - Jistě.
- Páni. - Tohle je herna.
Tohle je ta proslulá...
- Polštáře jsou parádní. - To jsou, že jo?
Tady koukáme na filmy a hrajeme hry.
To je super. Mohli bychom...
Je to tu fajn.
Přijde mi, že tady jste vždycky spolu.
To se mi líbí.
Taky jsme se společně dívali na Terrace House.
- No páni. Je horko. - Tady jsme.
- Je vážně horko, co? - Hrozné.
Rádi tu večer popíjíme.
- Kolik toho vypiješ? - Já vlastně nepiju vůbec.
Ale červenáš se už teď.
To mi jde samo.
- Mně taky. - Ty se asi ráda napiješ.
Červenám se, ale ráda si dám.
Chceš tu najít lásku?
To bych moc ráda.
Nebyla jsem zamilovaná už dlouho, chybí mi to.
Říkala jsi, že je to rok a půl.
Uteklo to jako voda.
Půjdeme... sakra, brouk!
- Tobě vadí brouci? - Ne, ten byl...
- Byla to můra? - Nejspíš.
Ty nemám rád. Ale motýli mi nevadí.
- Půjdeme dovnitř? - Jo, je moc teplo.
Kéž by tu nebyli brouci.
Máš práci?
Já? Jo, jen pár drobností.
Dodělávám rozvrh pro...
Aha...
Je tady.
Jak je? Já jsem novej spolubydla. Čau, kámo!
Co?
- Co to říkal? - Nerozuměla jsem.
- Páni. - Ciao.
- Ahoj, já jsem Giuseppe. - Těší mě.
Omlouvám se, že ruším tak pozdě.
Dobrý večer. Jsme rádi, že jsi tu.
- Vám to ale sluší. - Dobrý večer.
- Promiň... - Co?
Jsem nervózní.
- Ahoj, jsem Giuseppe. - Těší mě.
- Já jsem Ruka. - Giuseppe.
- Ruseppe? - Giuseppe, ale můžeš mi říkat Peppe.
- Peppe? - Klidně mi říkej Peppe.
- Ty máš boty. - Taky jsem si všimla.
Páni, pardon.
Jako typický cizinec.
Obvyklá chyba.
Asi je dám ke vchodu.
Nevím, jestli to myslel jako vtip, nebo ne.
Zapomněl si sundat boty. To jsem nečekal.
- Raz, dva, tři... ještě dva chybí? - Je nás víc.
Jedna se vrátí zítra a poslední bude doma brzy.
ŠLA JSEM NA BRIGÁDU - EMIKA
- Další nová členka dorazila dnes. - Uvidím ji?
Co děláte za práci?
- Já jsem herec. - Herec? Super.
- Kolik ti je? - Je mi 26.
- Jsme stejně staří? Narozený v roce 1992? - Ne, v roce 1993.
Tak to jsem o rok starší.
- Já píšu mangu. - Mangu?
Píšeš mangu. Jaké příběhy?
GIUSEPPE DURATO AUTOR MANGY
- Většinou romanťárny pro chlapy. - Zajímavé.
- Super. - Ráda bych je viděla.
Ukážu ti je.
Co ty děláš?
- Pracuju v Murasaki Sports. - Murasaki Sports, aha.
- A ty? Ilustrátorka? - Jsem ilustrátorka.
- Prima. - Děláme v podobné oblasti.
- To ano. - Můžeme být konkurenti.
Konkurenti? To nevím...
Nauč mě, co umíš.
Brzy vyjde moje nová manga.
Já... plánuji udělat celou řadu.
- Už máš řadu? - Mou první.
Každý týden v Big Comic Spirits.
- To je super. - Páni, vážně?
Do té doby se budu živit modelingem.
- Abych měl na nájem. - Chápu.
Kdy to začne vycházet?
Ještě nevím, ale někdy v říjnu.
- To je za chvíli. - Jo, už brzy.
- O čem to bude? - Volně na motivy mého vlastního života.
O cizinci, který se přestěhuje do Japonska a...
- Je ještě větší nerd než já. - Jo?
Ale vypadá mnohem líp.
Jednoho dne si ho vyberou a začne dělat modeling.
Pak se stane spousta věcí a zamiluje se.
Je taky panic, takže...
Nemá žádné zkušenosti a děj přituhuje.
A protože jsem Ital, tak bych rád upozornil na kulturní rozdíly.
- Mezi Japonskem a Itálií... - Takže jsi Ital?
- Ano, pocházím z Itálie. - Aha.
A tak. Snad to bude zajímavé. Uvidíme.
- Aha. - Narodil ses v Itálii?
Jo, narodil a vyrostl.
Do Japonska jsem se přestěhoval před čtyřmi a půl lety.
- Už jsi měl večeři? - Večeři?
- Už jsi jedl? - Jo. Pracuju jako stážista.
Budu tam asi až do příštího týdne.
Pracuju u autorky mangy Keiko Nishiové.
- Keiko Nishiová? - Jo, dělá holčičí věci.
Ve studiu se podává jídlo, takže jsem už jedl.
Dal jsem si tam večeři.
- Nejsi unavený? - Docela jo.
- Chceš ukázat náš pokoj? - To by bylo fajn.
Těším se.
- Vezmeme tvé věci... - Je to tu pěkné.
Je to hodně nóbl.
Už vím, proč jsem si nesundal boty.
- Už žiju v Japonsku dlouho, ale... - Zapomínáš?
- Ne, to bylo poprvé. - Byl jsi nervózní?
Nikdy jsem nebyl v tak hezkém domě. Myslel jsem, že jsem v Evropě.
Prostě jsem šel dál.
- Fakt sis myslel, že jsi v Itálii? - Já nevím.
- Páni. - Nechápu, co jsem to udělal.
Tak jo, vezmu si věci.
Budu chvíli pracovat.
- Hezky. - Je tu trochu nepořádek.
To nic.
Líbí se mi tu.
- Co na to říkáš? - Líbí se mi tu. Kde mám...
- Já spím tady. - A já v téhle posteli.
Takže to znamená...
Takže budu spát tady s tebou?
No uvidíme. Co budeme dělat?
- Tady? - Vrchní může být tvrdá.
Jaké to je?
To bude fajn.
- Chrápeš? - Ne, nechrápu.
- Já nechrápu, ne? - Ne, ale mluví ze spaní.
Nevadí mi to, jen mě to občas překvapí.
Jednou zakřičel: „Hej!“
- Přesně tak. - „Hej!“
- A včera... jo, včera... - Přestaň, jo?
Ptal ses: „Řekni mi proč?“
Občas to je síla. Chrápeš?
Jo. A tady nahoře to budete mít prostorově.
Uslyší to celý dům.
- Piješ alkohol? - Jo, piju.
- Dáme si skleničku? - To by šlo.
- Dáme si drink na uvítanou. - Fajn.
Díky.
- Jo, Peppe. - Líbí se mi jeho energie.
- Peppe je takový šťastný. - Vypadá jako skvělej chlap.
- Hned celý dům prozářil. - Máš pravdu.
- Byla tam už taková unavená nálada. - Taky se mi zdálo.
Kluci mají mizerné konverzační dovednosti.
Bojovali s tím.
Nemohli rozproudit řeč.
Jeho italská povaha je skvělá. Nálada se okamžitě změnila.
Skvěle prolomil ledy svýma botama.
Věděl, co dělá. Boty ostatních byly u dveří.
- Bylo to schválně? - No jistě.
- To byl italský vtípek? - Přesně.
Vím to určitě,
protože tohle dělá i Zakiyama.
Všimli jste si, že taky nosí italskou módu?
- To je pravda. - Vypadá jako italský měšťák.
Takže tu máme italskou verzi Zakiyamy?
A mnohem pohlednější.
- To bude zajímavé. - Je to silný hráč.
- Je milý. - Líbí se mi jeho temperament.
A má jasnou představu o své práci.
- Nebojí se toho. - To je skvělé.
Chci znát jeho názor o Rukově
- vysněné práci pro Marvel. - To bude zajímavé.
Bude na něj hodný. Pochválí mu jeho sen.
Možná podle něj začne psát komiks.
- Úplně to vidím. - Jmenovalo by se to Nishinoiri-kun.
„Sledujme jeho snahu střílet pavučiny.“
- „Dnes Ruka-kun...“ - „Dnes Ruka vytvořil vlákno.“
Emika je zatím velmi tichá.
- Moc toho neřekla. - Možná se stydí.
- Na 21 let působí dospěle. - Souhlasím.
Kdyby si otevřela bar, tak by se jen hemžil staršími pány.
Byla by hodně oblíbená.
Incident s broukem stál za to. Viď, Torichan?
- Odradil tě, že? - Jo.
Vyskočil a řekl: „Fuj, brouk.“
Jen kvůli broukovi?
Měl smůlu, protože to byla můra. Ale motýli nevadí.
Já nevím. Co si myslíte?
Všichni se asi shodneme na tom,
že ty jediná pro něj máš slabost.
Ta nová informace náš pohled nijak nezmění.
I předtím jsme viděli tolik pochybných momentů.
- Bylo jich příliš. - Proč je můra...
Ta můra ti konečně rozbila tvou iluzi?
Ta scéna náš názor nijak nezměnila.
Říkali jsme si: „A je to tu zas.“
- Těším se, co bude dál. - Zajímá mě, kdo je Peppeho typ.
- Jo. - Přesně tak.
Klasická kráska, jako je Haruka?
- Možná ano. - Hodila by se k němu.
Určitě by v zámoří byla oblíbená.
- I Haruce by se líbil. - No samozřejmě.
Ráda bych viděla, jak ji trochu potrápí.
Jen jednou. Tolikrát měla zatím navrch.
- Ale on působí mile a příjemně. - Je vážně milý.
- Pravda. - Zlatíčko Peppe.
- Jasně. - Z jeho jména bude vtip.
- Zlatíčko Peppe. - Zlatíčko Peppe.
Vítej doma.
Jsem doma.
Dnes jsme přivítali nového kluka.
- Vážně? Fajn. - Je u kluků v pokoji.
- Dáš si drink? - Docela jo.
Tady jsou.
Kdo si dá pivo?
- Vítej doma. - Díky.
Chtěli jsme si dát drink na uvítanou.
- Giuseppe, těší mě. - Já jsem Emika.
Můžeš mi říkat Peppe.
- Peppe. - Jo.
- Kdo si dá? - Kde pracuješ?
- Kreslím mangu. - Vážně? Páni.
- Mám to vyhodit? - Odkud jsi?
- Z Itálie. - Aha.
- Vyrůstal jsi v Japonsku? - Co tohle?
- Ne, v Itálii. - Nesednete si?
- Zapomněla jsem, že stojím. - Kam si máme... tady?
- Pracuješ tady? - Můžeš to posunout.
- Vítejte. - Moc díky.
- Na zdraví! - Na zdraví!
- Výborné. Píše. - Moc dobré.
- Kolik ti je? 26? - Jo, 26.
Je o rok starší než Shohei.
Doufám, že spolu budeme vycházet.
- Nápodobně. - Nápodobně.
Vím, že čas od času řeknu japonsky něco špatně,
tak mě opravujte.
- Zatím všechno dobré. - Jo.
- Mohl bys nám něco uvařit. - Umíš dobře vařit?
- Jo, umím. - Prosím.
- Miluju těstoviny. - Uvař něco.
- Uvařím vám. - Já to taky mám rád.
- Ruka taky vaří těstoviny. - Jo?
- Hlavně brokolicové těstoviny. - Brokolicové?
To vůbec neznám.
- Ale rád ochutnám. - Vynalezl jsem to.
- Jediná přísada je brokolice? - Přesně tak.
Ale tak to začíná. Stejně jako carbonara.
- Vznikla ze zbytků v lednici. - To jsem nevěděl.
Jednou tam zůstal jen sýr pecorino a pancetta,
a tak vznikly těstoviny carbonara.
Takže za sto let budou brokolicové těstoviny základ.
- Rukovy těstoviny - Jo, bude to...
- Specialita? - Přesně, hlavní chod.
- Všichni to budou milovat. - To se těším.
- Dočkáš se toho? - Už tu dávno nebudeš.
- Dožiju se toho. - Musíš to vidět na vlastní oči.
- Studoval jsem italštinu ve škole. - Vážně?
- Ale všechno jsem zapomněl. - Rozumíš „ciao“, ne?
„Ciao“ je italsky?
- Jo. - Cos myslel, že to je?
Jen nějaká blbost, co si říkají děcka.
- Uno, due... - Due.
- Tre. - Tre? Quattro.
- Víš, co je nejvtipnější? - Co?
Cinque.
- To je super. - Není to vtipný?
- Když počítáš do deseti... - Japonci se vždy u pětky smějí.
Raz, dva, tři, čtyři a pak slangový termín pro penis.
Začal jsi psát mangu až v Japonsku?
Začal jsem kreslit komiksy už v 16 letech.
- Už to děláš dlouho. - Jo, to jo.
Japonská vydavatelství...
Volal jsem jim svou lámanou japonštinou,
velkým firmám jako Shogakukan a tak,
a oni mi řekli: „Přijeď a ukaž nám svou tvorbu.“
Pokud máš talent, dají ti šanci.
- Čtou všechno? Páni. - To moje četli.
Dojalo mě, že nad tím uvažovali.
To mě motivovalo, abych se přestěhoval do Japonska.
- Páni. - To je skvělý.
Japonsko je krásná země.
Víš, co bys chtěla v budoucnu dělat?
Chtěla bych dělat něco, kde se mohou ženy uplatnit.
Co tě třeba láká?
- Chtěla bych být letuškou. - To zní skvěle.
- Dovedu si to představit. - Vážně?
Chci dělat práci, která má smysl.
Peppe, proč jsi přišel do Terrace House?
Z podobného důvodu, proč píšu svoje příběhy.
Japonci mají o Italech určitou představu.
Třeba že jsou to nechutní svůdníci.
- Mají rádi fotbal. - To je pravda.
Chtěl bych vyjasnit, které stereotypy jsou založené na pravdě.
Chci ovlivnit pohled Japonců
na Itálii a naši kulturu.
Takže ty nebalíš holky?
- Ne, na to nejsem. - Zajímavé.
Myslela jsem, že Italové to na holky pořád zkouší.
- Já taky. - Nejsi stydlivý, Peppe?
- Trochu ano. - Vážně?
Nedokážu si s holkou povídat, aniž bych se červenal.
- No, půjdeme spát? - Jo.
- Musíš být unavený. - Docela ano.
- Fajn, půjdeme spát. - Je čas jít spát.
- Dobrou noc. - Chce se ti spát?
- Dobrou noc, všichni. - Dobrou.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Překlad titulků: Jan Tvrdík